DETTA HAR HÄNT
Jag har kallats in från Londonpolisen för att leda en granskning
av utredningen av mordet på Alice Monroe.
Han hade total kontroll
och det får mig att tro att det inte var hans första mord.
Återgå till granskningen. Jag vill inte se morden ihopkopplade.
Att inte se samband mellan brotten
gör att mördaren kan slå till igen.
- Har hennes hår klippts? - Var?
Där.
Det är tredje mordet på tre månader.
Om vi inte stoppar honom så kommer han att döda igen.
Ursäkta, är den här din?
Åh, tack ska du ha.
En man har skjutits.
Polisen vi såg vid Falls Road på söndag kväll.
James Olson var gift.
Du var gift när du tillbringade en natt i min säng.
Han väljer en typ av offer.
De är inte slumpmässiga, han väljer ut dem.
Det är möjligt att han just nu stalkar sitt nästa offer.
Ni har besök, ma'am.
Rose Stagg, en vän till professor Reed Smith.
Jag tillbringade många år med att intervjua våldtäktsoffer.
Jag tror inte att nån mådde sämre efter att ha pratat med mig
om sina upplevelser.
Jag måste erkänna nånting hemskt.
Jag har varit otrogen.
Jag ringer för att säga att jag slutar nu.
Det är inte slut förrän jag stoppar dig.
Du hade en chans. Nu är det för sent.
- Vi har fått en fantombild av Rose Stagg. - Kan han verkligen se ut så?
Ma'am? Annie Brawley har återfått medvetandet.
Vi försöker på ett annat sätt.
Om du hade stått på andra sidan sovrummet...
...vid fönstret...
...vad hade du sett?
Mig på sängen.
Han bakom mig.
Jag låg på sidan först.
Bunden.
Och mer?
Ser du honom tydligt?
Nej.
Ingen fara. Vi... tar ett steg tillbaka.
Tidigare på kvällen åt du middag med din bror.
Minns du vad Joe åt?
Minns du vad du beställde?
Vad gör du?
För länge sen fungerade det här för mig.
Man smäller gummibandet mot handleden...
...när tankarna eller känslorna blir för jobbiga.
- Är det min? - Ja.
Den har granskats för fingeravtryck.
Vi hittade bara dina.
En del av sidorna är smutsiga.
För en del hjälper det att skriva.
Att skriva ner sina tankar, hur de än ser ut.
Att läsa det du har skrivit kan också hjälpa.
Förlåt.
Jag försöker verkligen komma ihåg.
Jag vet.
Min dagbok låg i en låda i sovrummet.
Ja.
Han väntade på mig, i mitt sovrum.
Om han hade handskar
kan han ha läst den utan att lämna några fingeravtryck.
Ja.
Tror du att han läste den?
Ja.
Det är svårt för alla andra,
för... jag ser ut som vanligt.
Som jag såg ut innan.
Men jag är inte som innan.
Hallå?
Vänta lite. Det är dålig täckning.
- Hallå? - Pappa?
- Livvy? - Pappa?
- Hör du mig? - Ja.
- Är du okej? - Ja.
Det är mitt i natten. Varför sover du inte?
- Jag kan inte sova. - Varför det?
Jag är orolig, pappa.
- För vadå? - Mina dockor.
Jag glömde dem. Allihop.
När mamma, jag och Liam åkte hem från Skottland.
- Vad glömde du? - Alla mina dockor.
- Var glömde du dem? - I badkaret, tror jag.
- Har du inte sett dem? - Nej.
Har du inte badat på hela tiden?
- Det är inte så länge. - Nästan en vecka!
Vi har dusch här nere.
Men jag behöver dem.
Kan du ta med dem när du kommer?
Jag vet inte när det blir, gumman.
Varför det?
Mamma valde att åka tillbaka, inte jag.
Jag behöver dem. Det är viktigt.
Snälla pappa.
Herregud!
Knackar du aldrig?
Jag trodde att jag var väntad.
Jag var inte säker på att du skulle komma.
Snygga skor.
Är det därför jag är här? För att roa dig?
Jag trodde att han förföljde sina offer,
beräknade riskerna och planerade allt
väldigt kontrollerat, lugnt, kallblodigt.
Mordet på Joe var annorlunda.
Det var impulsivt, blodigt, hetlevrat.
Om vi inte visste det tidigare, så vet vi det nu:
Han drivs av en enorm ilska.
Så vi har ett ögonvittne som inte förmår
att minnas ansiktet på mannen som gjorde det här?
Det är en fråga om att låsa upp henne.
Hon är traumatiserad, lamslagen.
Hon behöver mer tid och mer professionell hjälp.
Tio dagar har gått. Vi har ont om tid.
Och pengar.
Jag har förberett detta till polisstyrelsen i morgon.
Krispengar för att stödja utredningen.
1,8 miljoner pund?
Du kanske kan ta en titt på siffrorna på väg hem?
Vi behöver göra ett uttalande.
Vi måste antyda framsteg, dämpa rädslan, komma med goda nyheter.
- Jag vet. - Var är din bil?
Jag går med dig.
I de skorna?
Jag klarar mig.
Är det din bil?
Ja, och jag vill att han kliver ner från den.
Vad gör du här?
Jag vill att ni går bort från min bil.
Vad är det för skillnad på James Olson och en taxi?
En taxi kan ta fem där bak.
Vad heter du?
Vad rör det dig, Lilla Bo Peep som har tappat sina får?
Kom inte hit igen.
Fattar du?
Du är inte välkommen.
Mamma.
Jag har gjort te åt dig.
Du får inte använda vattenkokaren.
Det gjorde jag inte.
Jättegott.
När pappa kommer ska jag göra te åt honom också, men med socker.
Kriminalintendent Gibson, vill ni kommentera
artikeln i dagens Belfast Chronicle?
Och är rapporterna om att det överlevande offret
hjälper polisen med utredningen sann?
- Det stämmer. - Är ni beredd att träffa
mrs Olson för att diskutera er påstådda affär med hennes make?
- Jag kände knappt igen dig. - Jaså?
Varför är du klädd så där?
Av samma skäl som du.
- Det där är en Londonuniform. - Jag är Londonpolis.
Jag var åtminstone det sist jag kollade.
Jag tänkte att jag borde se så ofeminin ut som möjligt,
med tanke på morgonens Chronicle.
Det fungerar inte.
Bara så att du vet: Monroe är på krigsstigen.
Det är mycket möjligt att han kräver en granskning
av specialgruppens framsteg.
- Du skämtar! - Hurså?
Tror du att sånt inte händer dig?
- Vem skulle göra det? - Vi skulle hitta nån.
- Vad vill du ha? - Cappuccino.
Två cappuccino, tack.
Sally.
Sally?
Sally, hörde du inte att jag ropade?
- Jag är sen. - Vad är det?
- Vad det är? - Jag förstår inte.
- Inte? - Nej.
- Jag vet allt. - Vad pratar du om?
Paul har erkänt. Du behöver inte ljuga för honom.
- Erkänt vadå? - Er kärleksaffär.
En tre månader lång affär med en minderårig.
Va?
I mitt hus, under mitt tak, kanske till och med i min säng,
medan mina barn sov.
Det är skitsnack! Vad sa han om oss?
"Oss"? Herregud.
Vad han än har sagt, så ljuger han.
Varför skulle han ljuga om nåt sånt?
- Jag vet inte. - Lämna min familj i fred.
Vi har inte haft nån affär!
Han attackerade mig.
Vad säger du?
Den kvällen då du lämnade oss ensamma i hans arbetsrum.
Jag kom för att lyssna på musik.
Han attackerade mig då.
Tryckte ner mig på golvet...
Det räcker!
Du har ingen aning om vem han är eller hur han är!
Fråga honom om hårlocken!
- Vad är det som pågår? - Jävla kärring!
Du har ett nytt meddelande.
Jag träffade nyss på din tjej.
Ni måste nog snacka ihop er.
Enligt henne har ni inte haft nån affär.
Det var... bara nåt slags sexuellt övergrepp.
Herregud, Paul, vad gjorde du med henne?
Våldtog du henne? I arbetsrummet, medan barnen sov en trappa upp?
Hon verkar tro att hon känner dig bättre än jag.
Hon kanske gör det. Det här är...
Det här är så förödmjukande.
Håll dig borta, Paul, okej? Från mig och från barnen.
Jag bara, jag vill...
OFFRET FÖR STRYPFÖRSÖKET HJÄLPER POLISEN
KORRUPTA POLISER ÄKTENSKAPSFÖRBRYTARE ÄLSKARE
God morgon, ma'am.
Ja?
Marion Kay är i mötesrummet, ma'am.
Tack.
Jag har funderat, ma'am, på att bli ordningspolis igen.
- Jaså? - Kan ni avvara mig?
Nej.
- Tack, ma'am. - Varför vill du det?
Jag har ofta undrat varför ni plockade in mig hit.
Vad tror du?
För att jag...
...kämpade för att komma över det som hände.
För att jag inte kunde sluta skaka.
Jag räddar inte poliser som mår dåligt av vad de har sett.
Åtminstone tror jag inte det.
Jag agerade själviskt.
Jag var ny.
Jag ville ha nån vid min sida som jag kunde lita på.
Jag var imponerad av hur ärlig du var vid brottsplatsen.
Jag har lärt mig mycket sen dess.
Jag tror att jag kan använda det ute i samhället.
Lura döden, kämpa för sanning och rättvisa?
Nånting sånt, ja.
- Jag ska tänka på saken. - Tack, ma'am.
Jag har tyvärr inget nytt att berätta.
Hur mår din far?
Det är vad alla frågar mig först.
"Hur mår din pappa?"
Det gör mig förbannad.
Alla kort, alla kondoleansbrev,
alla var till pappa.
Ja, jag förstår. Förlåt.
Hur mår du?
Det är rätt första fråga. Jag vet det.
Fäder ska inte behöva begrava sina döttrar.
Men...
Men jag minns inga tillfällen när Sarah inte var där.
Det är så många "Tänk om".
Tänk om hon inte hade skickat iväg polisen.
Tänk om låssmeden hade bytt lås på bakdörren direkt.
Tänk om jag hade övertalat henne att bo hos oss.
Jag önskar att jag kunde tänka på nånting annat
i åtminstone fem minuter.
Men det är så mycket hela tiden, i tidningarna, på teve...
Och det är alltid fotot på Alice.
ANDRA OFFRET: ALICE MONROE
Det är aldrig Sarah.
Idag skrev de fel ålder på henne.
Det är nog på grund av Alices namn.
Monroe-kopplingen, minnesfonden.
Jag oroar mig för att antalet offer
gör att Sarah har glömts bort lite grann.
Inte för mig.
Ja?
Rose Stagg har dragit sig ur, för mycket jobb.
Okej.
Tåget på spår två är Larne Harbour till Belfast
med stopp i Larne Town, Glynn, Magheramorne,
Ballycarry, Whitehead...
Rose, jag måste träffa dig idag.
Förlåt. Jag har så mycket jobb.
Förhöret var inofficiellt.
Jag antecknade, men...
Jag behöver verkligen all information jag kan få...
...inspelad, filmad, transkriberad.
Jag vet.
Som jag sa, när jag träffade Peter hade jag redan en pojkvän.
Ja.
Det var Tom, som jag sen gifte mig med.
Jag antog det. Har du aldrig berättat för honom vad som hände?
Nej. Jag hade blåmärken över hela halsen,
hemsk huvudvärk och jag var hes.
Så jag slutade träffa honom.
Rose, jag vet att det är svårt att prata om det...
...men det handlar om större saker.
Jag vet.
- Hallå? - Jag är kvar.
Prata med honom i kväll. Kom hit i morgon.
- Jag kan komma in vid tolv. - Vi ses då.
Han har skrivit och ringt.
Han verkar njuta av
att involvera sig själv i utredningen.
Av det skälet vill jag att vi dygnet runt bevakar
min gamla privata telefon i förhoppning om
att han kanske ringer det numret igen.
Hur har gensvaret på fantombilden varit?
Den från Rose Stagg? Bra, men det faktum att den är åtta, nio år gammal
har orsakat en del förvirring.
Kan han vara tjock? Kan han vara flintskallig?
Han är definitivt inte tjock.
Tycker du att han liknar mig?
Lite kanske.
- Kan jag låna den? - Visst.
Nu, då?
Lite mer nu.
Tror du att jag vågar återvända till Belfast?
Du behöver nog inte oroa dig.
- Bor du i stan? - Ja, i södra Belfast.
Två gator bort från en av tjejerna som dog.
- Bor du ensam? - Ja.
- Du själv, då? - Nej.
Jag är på väg hem till min fru och två barn.
Det är den enda ursäkten för en vuxen karl som reser
med fyra dockor i väskan.
Du är blond.
Alla de andra tjejerna har varit mörkhåriga, va?
- Jag är egentligen inte det. - Vadå?
- Blond. - Vad menar du?
Jag var mörk, tills allt det här började hända.
Skämtar du?
Varsågod.
Bevis.
Det hade jag aldrig gissat.
Som vi vet, brukar gärningsmän begå brott
i områden som de känner till.
Första mordet sker ofta närmast denna ankarpunkt.
Nära hemmet eller arbetsplatsen.
Om vi ser på det rumsliga förhållandet
mellan brottsplatserna så tyder det på att han bor
i universitetsområdet eller i Raven Hill,
och tar sig till och från brottsplatserna till fots.
Det innebär att attacken mot Annie i Shankill
är en avvikelse.
Förmodligen identifierade han henne som ett potentiellt offer:
ung, mörk, attraktiv, bildad.
Han struntade i att hon bodde utanför hans naturliga område.
Det resulterade i att han fick problem.
Vi vet att han flydde till fots.
Men han sprang inte tillbaka till universitetsområdet.
Han sprang österut mot flygplatsen.
Det är en sträcka på fem kilometer. Varför?
Han kanske har nån lokal nånstans åt det hållet,
ett garage eller förråd eller nåt...
Ett ställe där han byter om eller har ett fordon?
Övervakningskamerorna från Shankill ut mot flygplatsen
har gett oss dessa bilder.
Ingen tydlig bild av ansiktet.
Det är möjligt att han har skägg.
Vi väntar på fler stillbilder.
Han förstod att vi skulle använda spårhundar,
så han korsade ett vattendrag.
Jag tror att han hade mordvapnet med sig.
Sökandet efter vapnet pågår fortfarande.
Sanningen är att tiden börjar löpa ut
i sökandet efter vapnet.
Vi har sökt igenom flera kilometer längs den väg
vi tror att han tog, ända fram till vattnet,
där hundarna förlorade spåret.
Vi har en linje från den punkten till platsen där han troligen dök upp.
Vi söker på båda sidor av den linjen,
men sikten i vattnet är lika med noll. Ogräs, skräp...
Dykarna kan bara jobba med känsel. Dyn är djup också.
Både tid och pengar håller på att ta slut.
Det har gått tio dagar nu,
och det har spekulerats att mördaren
har hållit löftet,
att han har försvunnit, att han har slutat.
Jag tror inte att det fungerar så.
Kom ihåg att det är flera faser han går igenom.
Efter en attack följer en "avsvalkningsperiod".
Men sen kommer hans sjuka fantasier fram igen,
och trycket stegras.
Kom ihåg att det är ett beroende.
Han tar sina fantasier och förverkligar dem.
Det får honom att känna sig överlägsen alla oss andra,
oss vanliga dödliga. Och därför...
I sitt eget huvud...
...anser han sig ha rätt att bestämma vem som dör och vem som lever.
För att kunna göra de hemska saker han gör
avhumaniserar han sina offer.
Låt oss göra det motsatta.
Låt oss hålla dem levande, för oss och för deras familjer,
vänner, arbetskamrater, allmänheten.
Låt oss hålla dem levande tills den här mannen är fast.
Herregud, du skrämde mig!
- Hur kom du in? - Sidodörren var olåst.
Vad gör du här?
Varför sa du de där sakerna till Sally Ann?
- Vadå? - Saker om dig och mig.
- Vilka saker? - Du vet vilka saker.
- Jag bad dig hålla dig borta. - Det har jag gjort.
Hur skulle jag kunna veta att hon skulle vara där?
Varför försöker du ställa till problem för mig?
Sally Ann tror att jag attackerade dig
- den där kvällen. - Det gjorde du.
Hon tror att jag våldtog dig.
Hon tror att vi har haft en affär i flera månader.
Varifrån fick hon den idén?
- Jag vet inte. - Jo, det gör du! Du sa det!
- Varför skulle jag göra det? - Det undrar jag också.
- Och? - Katie?
- Är du okej? - Ja. Det här är Paul.
- Jag kommer upp strax. - Är du säker?
Ja, jag är säker.
- Varför stirrar du på henne? - Det gör jag inte.
- Hon är inte din typ. - Jag har ingen typ.
- Du ljuger. - Nej, det gör jag inte.
Mörkhårig, vacker...
Katie.
Varför ljuger du för din fru? Vad är det du döljer?
Du spelar ett farligt spel.
Jag kom hit för att be dig hålla dig borta från min familj.
Polisen på teve sa att mördaren tar en hårlock
från de olika offren.
Du hade en hårlock i arbetsrummet.
Jag har förklarat det. Den är från min mor.
Jag såg bilderna på dig i botaniska trädgården.
Vi går ofta dit. Det är Olivias favoritställe.
Det var också där Sarah Kay träffade sin syster varje lördag.
Vad försöker du säga?
Du sa det, inte jag.
En mördare går lös.
Och du tror att det är jag?
Sally Ann ringde den kvällen och bad mig sitta barnvakt
för hon fick inte tag på dig på jobbet.
Sen kom du hem mitt i natten med ett sår i ansiktet.
Du var helt konstig.
Om du tror att jag är mördaren, varför är du inte rädd?
- Jag är rädd. - Är du?
- Ja. - Tror du att jag tänker strypa dig?
- Ja. - Och din lilla kompis där uppe?
Tror du verkligen att en mördare skulle avslöja sig så lätt?
Väx upp, Katie.
Jag är make och pappa, jag har ett arbete att värna om.
Behåll dina galna teorier för dig själv, och håll dig borta från min familj.
ALICE PARKER MONROES MINNESFOND
Ditt kontor rekommenderade dina tjänster som terapeut.
Du har kommit till Alice Monroes Minnesfond.
Lämna ett meddelande efter signalen.
Jag är Paul Spector.
Vi är klara här, ma'am.
- Kan ni ge mig ett par timmar till? - Jag vet inte, ma'am.
Vi ordnar pengarna.
Jag är hungrig!
- Du åt hos mormor. - Det var längesen.
Jag värmer lite mjölk, okej?
Livvy, tio minuter till läggdags! Borsta tänderna!
Kära Olivia:
Jag skickar det här brevet från Skottland via Trollposten.
Jag letade hela dagen och natten,
men jag hittade inte dina dockor nånstans.
Jag tror att du tog dem med dig när ni åkte.
Har du verkligen tittat ordentligt i väskan?
Titta igen, och kolla i den främre fickan.
Vi ses snart.
Jag älskar dig mest av allt i världen.
Pappa.
P.S. Trollen vill att de brev de levererar hålls hemliga.
Är det här sant?
Det står i tidningen, så det måste väl vara sant.
Varför undrar du?
Jag gjorde obduktionen på James Olson.
Jag vet. Du visade mig bilderna.
Jag visste inte att du hade ett förhållande med honom.
Det fanns rivsår på hans rygg,
som såg ut att vara gjorda av naglar, och såren var färska.
Den troligaste förklaringen är sex,
och när det nämndes för hans fru
sa hon att hon inte var ansvarig för det.
Jag förstår.
Kommissarie Eastwood nämnde aldrig att ett besök i ditt hotellrum
ingick i Olsons tidslinje.
Så märkena lämnades utan förklaring i min rapport.
- Det förvånar mig. - Vadå?
Att Eastwood inte nämnde det.
Bad du inte honom om det?
Nej.
Så var det du... som gjorde märkena?
- De verkar inte vara vassa. - Nej.
Inte nu längre.
Hur träffades ni?
Jag såg honom...
...på gatan, på en brottsplats.
Jag trodde att jag skulle stanna i Belfast en eller två veckor.
Jag trodde inte att han skulle bli skjuten kvällen därpå.
Jag beklagar att han är död.
Men det var bara en natt.
Det betydde ingenting.
Ursäkta, ma'am. Dykarna har visst hittat nånting.
Mamma. Mamma!
- Jag måste på toaletten. - Va?
- Jag måste kissa. - Be pappa.
Var är han?
Jag är så trött, gumman.
Vem är du?
Väck inte mamma.
D7. Bekräfta.
Är du mammas eller pappas vän?
Mammas.
Vad heter du?
Peter.
Peter Piper.
Peter Piper picked a peck of pickled peppers.
A peck of pickled peppers Peter Piper picked.
If Peter Piper picked a peck of pickled peppers,
where's the peck of pickled peppers that Peter Piper picked?
Det är en tungvrickare. Försök du också.
- Peter Piper picked a peck... - A peck of pickled peppers.
Where's the pickled peppers that Peter Piper picked?
Försök igen, men snabbare.
- Peter Piper picked a peck... - Peppers.
Where's the peck of pickled peppers that Peter Piper picked?
Jättebra, men inte så högt. Vi vill inte väcka mamma.
Var ska du sova?
Jag hittar nånstans. Var är ditt rum?
Jag ska visa dig.
- Var sover mamma? - Där inne.
Det känns skönt.
Jag är ledsen.
Jag också.
Jag vill att du följer med mig nu.
Jag vill prata med dig.
Jag vill inte behöva skada dig, Rose.
Jag vill inte behöva skada din fina familj.
Men det gör jag.
Det gör jag om du skriker när jag släpper dig.
Fattar du?
Okej.
Ett, två, tre.
Peter?
Re-Synchronization by Cullyn